Сафо
Кратки фрагменти

Превод от старогръцки: Борислав Георгиев, 1970

chitanka.info

* * *

Сега да очаровам

приятелките си —

ще пея тия песни

с хубав глас.

* * *

… бедрата й бяха обвити

с тънка извезана туника —

скъпа, лидийска…

* * *

… Дъждът прохладен

шушне в клоните на ябълката.

А от листата, нежно тръпнещи,

полека сън дълбок се стича…

* * *

Звездите край блестящата луна

отново крият своя светъл образ,

когато тя изгрява пълнолика

и лее сребърен светлик

върху земята.

* * *

… Онез, на които

желая добро,

те ми създават

най-много злини.

… това във душата

сама си го знам.

* * *

… подобно буря

разтърсва любовта душата ми:

тъй вятърът планински

събаря дъбове…

* * *

… не знам какво да правя:

във мене живеят две души…

* * *

Най-после ти дойде… Добре направи.

Копнях за тебе,

в душата ми желание запали ти —

и цяла изгорях…

* * *

Добре дошла, добре дошла, Гюрино,

дано да можеш дълго да се радваш

при мене,

тъй дълго, колкото

ний с тебе бяхме разделени.

* * *

… о, дъщери на Зевса,

чисти Грации[1]

розовопръсти,

чакам ви — при мен

елате…

* * *

… самата аз обучих

Ера от Гюарос — бегачка бърза…

* * *

… нощ…

ние — девойките —

цяла нощ бдиме

пред твоите двери,

щастливи съпруже,

и възпяваме

невястата твоя,

чиято пазва

е благоуханна…

Стани, събуди се…

* * *

О, сладка мамо, вече нямам сили

совалката си бързо да премятам,

умирам от любов: едно момиче тъй красиво

ми прати Афродита, нежната.

* * *

… не — аз не съм злопаметна, —

не крия злоба, моята душа е кротка.

* * *

О, на какво

да те оприлича,

любими младоженецо?

Оприличила бих те

на гъвкав клон…

* * *

Видях едно мило

и нежно момиче

да къса цветя.

* * *

— Моминство, моминство, де си ти?

Защо ме оставяш?

— Никога вече, никога вече

няма при теб да се върна.

* * *

… Обичат ли се хора,

те са щастливи,

и грозни изглеждат

в бойни одежди…

* * *

… Когато слънцето посипе блясък по земята

с отвесно падащи, горящи ме лъчи,

щурец неспирно търка си крилата,

разкъсвайки със свойта песен тишината.

Ела, Любов — изпепели ме…

* * *

… Ти лежиш, очаквайки зад лаврово дърво,

и всичко беше тъй приятно:

ти си жена и скитник — като мен —

и аз те чувствам необятна

и коленича, победена от твойта красота…

* * *

… Аз няма никога да се опитам

небето да докосна: не, не съм

достатъчно висока…

* * *

… Жена щастлива ти си.

Най-после изпълниха се твоите мечти:

момичето, което искаше, е вече твое…

* * *

… Зефирът милва

свежата повърхност на водата

и шушне в клоните на ябълката.

А от листата, нежно тръпнещи,

полека сън дълбок се стича…

* * *

… И аз си мисля — ни едно момиче,

което е видяло на слънцето лъчите,

не ще е като тебе тъй красиво…

* * *

Залязоха луната и Плеядите[2].

Нощта напредва.

Вече е среднощ.

Минават часовете.

Аз напразно очаквам.

И лежа самичка…

* * *

Тъй както сладка ябълка,

навръх дърво, червена —

забравиха ли я берачите?

О, не… Не са я те забравили,

ала не са могли

да я достигнат…

* * *

… Прегази ти сърцето ми:

тъй както в планината

овчарите нехайно

с краката си прегазват

самотен карамфил

и пада на земята

окървавен

червеният му цвят…

* * *

Вечернице, събираш всичко ти,

що златната зора е разпиляла:

довеждаш кротките овце

довеждаш и козите,

на майката довеждаш й детето.

* * *

Аз имам мъничко момиче мило,

изваяна е като малко цвете —

любимата ми Клея… О, не бих я заменила

за цяла Лидия, нито дори

за острова чудесен —

за Лесбос.

[1] Грации — или харити, трите баснословни богини на красотата и прелестта. ↑

[2] Плеяди — съзвездие в северния небосклон, наименованието идва от гръцката митология: Плеядите (гръцки Πληιόνης) са седемте дъщери на титана Атлант и океанидата Плейона. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.